Naturen i den Svenska trädgårdskonsten - Nilsson, Lisa (2011)
Denna uppsats syftar till att kartlägga och beskriva de ideal som rått inom svensk trädgårdskonst under 300 år i Sverige. Arbetet behandlar relationen mellan människan, naturen och trädgårdskonsten, ur ett historiskt perspektiv. Uppsatsens huvuddel består i en kartläggning av den svenska idéhistoriska utvecklingen vad gäller natursyn samt en parallell beskrivning av ledande trender och rådande ideal inom svensk landskapsarkitektur under 300 år. Beskrivningen sker i kronologisk ordning och är uppdelad efter århundraden med början på 1700-talet. Under 1700-talets skedde en stor förändring i människans syn på natur, vilken gav avtryck även inom trädgårdskonsten. Istället för 1600-talets tuktade barockträdgårdar började den engelska landskapsparken få fäste även i Sverige och det nya, naturförskönande idealet blev början på en lång stiltradition inom trädgårdskonst, där naturen stod förebild för trädgårdens utformning. 1800-talet stod för den stora förändringen i parkernas och trädgårdars syfte, snarare än i hur naturen representerades i dem. Urbaniseringen ledde till missnöje och ohälsa i staden och naturen, genom trädgårdskonsten, blev lösningen på städernas problem; officiella parker som gav stadsbon möjlighet till lustfyllda promenader och frisk luft anlades på olika håll i Sveriges städer. Under 1900-talet fortsatte städerna att växa och park och trädgård blev återigen lösningen i den trånga staden, men nu handlade det om den moderna välfärdsmänniskan som skulle få möjlighet att leva en större del av vardagslivet utomhus. Gröna utemiljöer skulle vara funktionella rum med grönska och möjligheter till kulturella och sociala möten. Karläggningen visar på det skiftande förhållandet mellan natur och människa och hur trädgården fungerat som ett sätt att kontrollera och konsumera naturen. Något man kan se i den historiska beskrivningen är den ökande medvetenheten om de hälsofrämjande egenskaper den gröna utemiljön har för människan, behovet av parker och trädgårdsanläggningar har växt i takt med att människan har skiljt oss från naturen. Urbaniseringen av samhället gjorde inte bara att en stor del natur fick ge vika åt de växande städerna och det utbredda industrierna, även den urbaniserade människan led, och lider fortfarande, av den förlorade vardagsrelationen till naturen. Aktuell forskning görs på en rad närliggande områden och vikten av den gröna utemiljön som en del av stadsplaneringen blir allt mer självklar. Kompensationen för den förlorade naturen är det huvudsakliga syftet trädgårdskonsten fyller idag, naturen avbildas och ingår i våra städer och används som ett sätt att främja fysisk och mental hälsa och att kompensera för de störningar urbaniseringen orsakat i naturens ekosystem.