Kisel som växtstärkande medel - Hultberg, Tove (2006)
Kisel (Si) är det näst vanligaste ämnet (drygt 25 %) i berggrunden. Bara en del av detta är tillgängligt som monokiselsyra, den form i vilken kisel är upptagbart för växter. Jordens kiselinnehåll är beroende av bergets vittring. Mycket höga halter av kisel återfinns i naturen i vulkaniska substrat (pimpsten innehåller drygt 66 % Si och scoria närmare 47 % Si), i diatomit (ett mineral bestående av resterna från encelliga kiselhaltiga alger, s.k. diatoméer) innehållande <40 % Si) samt i en del leror (30-60 % Si). Olika växtslag är olika benägna att ta upp kisel. Högre växter kan delas in i tre kategorier (1) växter med aktivt kiselupptag, (2) växter med passivt kiselupptag och (3) växter som undviker kisel. Också lagringsplatsen för kisel i växten varierar med växtslag. Gemensamt för alla växtslag är dock att äldre växtdelar vanligen innehåller mer kisel än yngre och att när ämnet fastlagts är det fullkomligt immobilt i växten.